Author: demo

Як скоріше припинити незадовільну поведінку, яка заважає вашим заняттям?
Як уберегти гарних учнів від впливу слабких і переконати їх у необхідності підтримки дисципліни на уроці?
Як зробити так, щоб пасивні учні відповідали на уроках?

Конфронтація вибиває з колії обох учасників конфлікту, емоції легко виходять з-під контролю. У цій ситуації люди часто починають спілкуватися агресивно. Ґвалт, обвинувачення, приниження, лайка—усе це ознаки агресивного спілкування.
Усі вчителі й вихователі, у школі та дитячих садках, у першому класі та й в одинадцятому, молоді та досвідчені, обов’язково зіштовхуються з проблемами дисципліни. Уже після перших днів своєї роботи в школі вчитель знає, що в його учнів є сотні способів заважати на уроці, “заводити клас” і нишком зривати пояснення матеріалу. Можна виділити три різні підходи до того, як реагує вчитель на “неприйняту” поведінку своїх вихованців.
Невтручання. Учителі в кращому випадку роз’яснюють учням, що трапилося, коли все вже відбулося, розраховуючи, що діти самі поступово навчаться керувати своєю поведінкою.
Контроль. Учителі дуже схожі на начальників: вони вимагають, командують, спрямовують. Основні методи впливу—погрози, шантаж: “Якщо ти не замовкнеш, я…”
Взаємодія. Учителі беруть на себе важку роль ненав'язливого лідера, який щоразу ставить дитину перед необхідністю усвідомленого вибору й відповідальності. Вони залучають самих дітей до процесу встановлення правил. Їхня програма дисципліни будується на підвищені самоповаги учнів за допомогою стратегії підтримки.

Підготувала: практичний психолог Рокотянська І.О.

Основні закони,
яким підпорядковується поведінка учнів

І– й закон. Учні вибирають певну поведінку у визначених обставинах.
Багато психологів пропонують складні й докладні пояснення «поганої поведінки» дитячими враженнями. Несвідомими мотивами, спадковістю, навколишнім середовищем і вихованням.
Учитель має визнавати за кожним учнем право вибору. Не можна без шкоди для особистості дитини позбавляти її цього права, ставлячи в безвихідну ситуацію. Вибір існує і у нас: ми можемо діяти звичними методами “маніпулювання”, не залишаючи учневі вибору, а можемо захотіти щось змінити у власній поведінці (а це потребує сміливості), навчитися взаємодіяти з учнями, щоб вони захотіли вибрати адекватну поведінку замість тої, яка не відповідає існуючим правилам.
ІІ-й закон. Будь-яка поведінка підкорена загальній меті—почуватися залученим до шкільного життя, або, іншими словами “відчувати свою важливість і значимість.

Ця потреба природна для будь-якої людини, оскільки люди—соціальні істоти. Це бажання втілюється у трьох окремих цілях:
Відчувати свою самостійність у навчальній діяльності (інтелектуальну самостійність).
Відчувати і підтримувати прийняті відносини з учителем і одноклассниками (комунікативна самостійність).
Робити свій особистий внесок у життя классу та школи (самостійність у колективній діяльності).
Учні намагіються досягти цих ціілей усіма можливими для них способами. Якщо їм невідомі або не доступні прийняті способи, вони використовують ті, які вчитель називає «порушенням дисципліни» або «поганою поведінкою».
ІІІ-й закон. Порушуючи дисципліну учень усвідомлює, що поводиться неправильно, але може не усвідомлювати, що це порушення містить одну з чотирьох цілей: приверення уваги, отримання влади, помста, уникнення невдачі. Якими б не були цілі поганих учинків, ми повинні якось взаємодіями з ними. Якщо ми навчимося ідентифікувати мету порушення дисципліни, то зможемо правильно будувати спілкування з учнем, замінити неконструктивний спосіб спілкування на правильний і ефективний. І так не один раз, а увесь час. Педагогічне втручання—це тількистворення деяких умов , у яких діти можуть прийняти рішення змінити поведінку, а можуть і не прийняти. Яке рішення прийме учень, багато в чому залежить від нас. Чотири мотиви поганої поведінки
поведінки

Зміст поведінки	Привернення уваги	Влада	Помста	Уникнення невдачі
Сутність поведінки	Отримувати особливу увагу	“Ти мені нічого не зробиш”	Шкодити у відповідь на образу	“Навіть не спробую, все одно не вдастся”
Способи запобігання	Учити дітей привертати жо себе увагу прийнятими способами, нагороджувати	Уникати конфронтації, віддавати частину своїх організаційних функцій.	Формувати свої взаємини з учнем за принципом турботи про нього.	Підтримувати учня, щоб його установка “Я не можу” змінилася на установку “Я можу”.